Onica+Reimond

Salutare, ma numesc Onica Reimond, sunt din clasa a XI-a B M-am nascut pe data de 13.11.1996. Hobiurii: Muzica. []

=__Supravietuirea omenirii in caz de apocalipsa__ =

Crusta Pamantului se destabilizeaza, generand cutremure teribile si eruptii tectonice naprasnice care abat valurile uriase ale oceanelor inspre suprafetele de uscat, acoperindu-le. Totul a fost prezis intocmai, in urma cu mii de ani, de mayasi. In doar 157 de minute, civilizatia umana intra in colaps, iar Institutul Continuitatii Umane incearca sa asigure supravietuirea speciei prin gazduirea, la bordul unor arce, a celor mai importanti si a celor mai bogati oamani ai planetei. Desigur, cosmarul apocaliptic se petrece in pelicula 2012. Insa, promovarea la scara internationala a filmului a popularizat ideea iminentei apocalipse din 2012, reusind sa alimenteze ingrijorari oficiale cu privire la abilitatea umanitatii de a supravietui unui eventual eveniment catastrofal de talie globala. In realitate, nu exista un Institut al Continuitatii Umane, dar acest lucru nu inseamna ca oamenii de stiinta nu s-au gandit la supravietuirea rasei noastre.

Scutul impotriva obiectelor din apropierea Pamantului
Marele Zid Chinezesc, operele complete ale lui **Shakespeare**, Internetul, telefonia mobila, piese de arta, muzee. Civilizatia umana a excelat in cultura si tehnologie, insa istoria a demonstrat deja ca ne aflam, in orice moment, la distanta de numai **o catastrofa naturala pentru a ne putea lua adio de la toate acest lucruri**. Pentru a ne face o imagine corecta, este suficient sa ne amintim de extinctia dinozaurilor, de acum 65 de milioane de ani, sau, mai recent, de **Evenimentul Tunguska, petrecut in 1908 in Siberia**, cand un asteroid s-a autodistrus in mod spectaculos, chiar deasupra Pamantului, si a produs o explozie comparabila cu cea a 185 de bombe atomice asemanatoare celei lansate la Hiroshima.

Ce s-ar intampla daca, intr-o buna zi, am descoperi prin telescoapele si satelitii care vegheaza pe orbita ca **un corp ceresc de mari dimensiuni se afla pe un traseu de coliziune cu Terra** ? Cu siguranta, nu am sta cu mainile la spate, ne asigura cercetatorii, care s-au gandit la mai multe metode de evitare a unui impact devastator pentru planeta noastra.

Una dintre cele mai speculate metode este **lansarea unui atac nuclear impotriva asteroidului invaziv **. Aceasta nu presupune insa trimiterea unei rachete in miezul sau: o asemenea actiune ar putea chiar inrautati lucrurile, asteroidul continuandu-si bombardamentul sub forma unor fragmente mai mici, la randul lor distrugatoare si letale. Atacul s-ar efectua, insa, sub forma lansarii unei incarcaturi nucleare, la bordul uneia sau a mai multor navete, in apropierea asteroidului, si detonarea lor acolo, fapt care ar pulveriza o parte din suprafata rocii si i-ar devia cursul.

O alta varianta ar fi izbirea, pur si simplu, a asteroidului, fara focos nuclear, fara explozie: nimic altceva decat ** lansarea in spatiu a unui proiectil care, din nou, sa il devieze de la curs **. Cercetatorii excentrici au mai propus vopsirea in alb a unei portiuni a "bolovanului", pentru ca acesta sa fie respins de radiatiile solare in afara orbitei Pamantului; si au mai luat in calcul ideea montarii unor "panze" solare pe suprafata sa, pentru a putea fi purtat de vanturile cosmice departe de Terra. Alta solutie ar fi aceea a "plantarii" unei rachete puternice in asteroid, astfel incat prin aprinderea motoarelor, aceasta sa il impinga literalmente de la curs.

Pacalirea naturii
 **Apocalipsa** nu presupune, intotdeauna, evenimente explozive, subite si sub forma unei singure lovituri naucitoare. Desi poate parea paradoxal, ** sfarsitul speciei umane, poate fi, si cel mai probabil este, un proces de uzura, manifestat in trepte, gradual. ** Evident, suntem mai ingrijorati cu privire la **evenimente care ne-ar putea distruge civilizatia dintr-o data** si le luam in calcul mai ales pe acestea, dar cum ar fi sa ne concetram si asupra unor manifestari armaghedonice mai mici, destabilizatoare, precum topirea calotelor glaciare si ridicarea nivelului marilor si oceanelor?

Tehnicile de pacalire a naturii sau de ocolire a metodelor standard vizeaza prevenirea si mai ales stavilirea unor situatii neplacute de acest fel, prin ** pastrarea unui oarecare echilibru climatic si ambiental **. Desigur, masuri precum reducerea emisiilor de carbon sunt binevenite si ar putea functiona, insa "pacalirea planetei" tinde sa implice metode mai drastice si mai putin conventionale pentru a intoarce sortii in favoarea umanitatii.

Suna socant, dar o metoda care s-ar incadra cu succes, cel putin in viziunea anumitor oameni de stiinta, ar fi eruptia controlata a unor vulcani, astfel incat **nori de cenusa sa acopere pentru mai mult timp cerurile si sa impiedice lumina solara sa patrunda in atmosfera terestra** . Totul, pentru **scaderea temperaturii globale** <span style="background-color: #ffffff; color: #212324; font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 14px;">. Aceiasi cercetatori ar incerca sa respinga radiatia solara prin acoperisuri reflectorizante sau prin impanzirea cerului cu flote aerospatiale.

<span style="background-color: #ffffff; color: #212324; font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 14px;">[] <span style="background-color: #ffffff; color: #212324; font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 14px;">[] [] [|http://www.youtube.com/watch?v=gr8]

//**__Oameni de__**// **__Geniu:__** //**__Albert Einstein__**//

Einstein s-a născut la [|14 martie] [|1879] la [|Ulm], [|Germania] , într-o familie de [|evrei] nepracticanți, fiul lui Hermann (comerciant) și Pauline Einstein.
 * Albert Einstein ** a fost un [|fizician] teoretician de etnie [|evreiască], născut în [|Germania] , apatrid din 1896, [|elvețian] din 1899, emigrat în 1933 în [|SUA] , naturalizat [|american] în 1940, profesor universitar la [|Berlin] și [|Princeton] . A fost autorul [|teoriei relativității] și unul dintre cei mai străluciți oameni de știință ai omenirii.

În [|1921] i s-a decernat [|Premiul Nobel] pentru [|Fizică][|[1]].

Cele mai multe dintre contribuțiile sale în fizică sunt legate de [|teoria relativității restrânse] (1905), care unesc [|mecanica] cu [|electromagnetismul], și de [|teoria relativității generalizate] (1915) care extinde principiul relativității mișcării neuniforme, elaborând o nouă teorie a [|gravitației].

Alte contribuții ale sale includ [|cosmologia] relativistă, teoria [|capilarității], probleme clasice ale [|mecanicii statistice] cu aplicații în [|mecanica cuantică] , explicarea [|mișcării browniene] a [|moleculelor] , [|probabilitatea] tranziției [|atomice] , teoria cuantelor pentru [|gazul] monoatomic, proprietățile termice al [|luminii] (al căror studiu a condus la elaborarea teoriei [|fotonice] ), teoria radiației (ce include [|emisia stimulată] ), [|teoria câmpurilor] unitară și geometrizarea fizicii.

Cea mai cunoscuta formula a lui Einstein este **E=mc²**, care cuantifică [|energia] disponibilă a [|materiei]. Pe această formulă se bazează [|atomistica], secțiunea din fizică care studiază [|energia nucleară].

Einstein nu s-a manifestat doar în domeniul științei. A fost un activ militant al păcii și susținător al cauzei poporului [|evreu] căruia îi aparținea.

Einstein a publicat peste 300 de lucrări științifice și peste 150 în alte domenii.

Teoria Relativității Restrânse
Cea de-a patra lucrare importantă publicată de Einstein în [|1905], "Asupra electrodinamicii corpurilor în mișcare", conținea ceea ce avea să fie cunoscută mai târziu ca [|Teoria relativității restrânse] , una dintre cele mai celebre contribuții ale sale, în care demonstrează că teoretic nu este posibil să se decidă dacă două evenimente care se petrec în locuri diferite, au loc în același moment sau nu. Ideile de bază au fost formulate de Einstein încă de când avea 16 ani (deci cu 10 ani în urmă).

Încă de la [|Newton], filozofii naturali (denumirea sub care erau cunoscuți [|fizicienii] și [|chimiștii] ) încercaseră să înțeleagă natura [|materiei] și a radiației, precum și felul în care interacționau într-o imagine unificata a lumii. Ideea că legile [|mecanicii] sunt fundamentale era cunoscută drept concepția mecanicistă asupra lumii, în timp ce ideea că legile [|electricității] sunt fundamentale era cunoscută drept concepția [|electromagnetică] asupra lumii. Totuși, niciuna dintre idei nu era capabilă să ofere o explicație coerentă asupra felului cum [|radiația] (de exemplu [|lumina] ) și materia interactionează atunci când sunt văzute din [|sisteme de referință inerțiale] diferite, adică interacțiile sunt urmărite simultan de un observator în repaus și un observator care se mișcă cu o viteză constantă.

În primăvara anului [|1905], după ce a reflectat la aceste probleme timp de 10 ani, Einstein și-a dat seama ca esența problemei constă nu într-o teorie a materiei, ci într-o teorie a măsurării. Esența acestei teorii speciale a relativității era constatarea că toate măsurătorile timpului și spațiului depind de judecăți asupra simultaneității a două evenimente diferite. Aceasta l-a condus la dezvoltarea unei teorii bazate pe două postulate:


 * Principiul relativității, care afirmă că legile fizicii sunt aceleași în toate [|sistemele de referință inerțiale]
 * Principiul invariabilității vitezei luminii, care arată că [|viteza luminii în vid] este o constantă universală.

Numai [|viteza luminii] este constantă în orice sistem de referință, lucru preconizat și de [|teoria lui Maxwell]. Tot aici apare pentru prima data celebra sa formulă:

. ("Echivalența masă-energie")

Această ecuație exprimă cantitate imensă de energie ascunsă într-un corp și care poate fi eliberată atât în procesul de [|fisiune] cât și în cel de [|fuziune nucleară], procese care stau la baza funcționării bombei atomice.

Iată câteva din consecințele relativității restrânse: [|[16]]


 * "Contracția Lorentz" sau "contracția lungimilor" însoțită de "dilatarea timpului": Micșorarea aparentă a dimensiunilor obiectelor care se deplasează față de observator cu viteze relativiste.
 * "Efectul Doppler": În astronomie, constă în micșorarea frecvenței ("deplasarea spre roșu") radiației emise de corpurile cerești îndepărtate ca urmare a expansiunii Universului.
 * "Aberația luminii": Imaginea unui obiect în mișcare (cu viteză apropiată de cea a luminii) apare comprimată asemeni unui [|con] cu vârful indicând sensul deplasării
 * Masa nu mai este constantă și nici timpul nu se mai scurge cu aceeași viteză, mai ales la viteze foarte mari.

Teoria relativității restrânse aduce o explicație clară celebrului [|experiment Michelson-Morley] ( [|1887] ) putând fi considerat chiar o generalizare a rezultatelor acestuia.

Einstein a fost primul care a unit [|mecanica clasică] cu electrodinamica lui Maxwell. Elaborând teoria relativității restrânse, Einstein a spart tiparele unor concepții geniale, clădite cu peste două secole în urmă, de către [|Isaac Newton] în a sa //Philosophiae naturalis principia mathematica// ( [|1686] ), dovedind o intuiție și un curaj exemplar. Prin aceasta a fost capabil să ofere o descriere consistentă și corectă a evenimentelor fizice din diverse sisteme de referință inerțiale fără a face presupuneri speciale cu privire la natura materiei sau a radiației, sau a felului cum ele interacționează.

Teoria relativității generalizate
Teoria relativității restrânse explică fenomenele ondulatorii, eliminând acțiunea instantanee de la distanță. Electrodinamica lui [|Faraday] și [|Maxwell] este compatibilă cu viteza finită de propagare a luminii. Prin generalizarea legilor [|mecanicii newtoniene] și a unor legi ale fizicii, electrodinamica devine relativistă. Dar pentru a pune gravitația in concordanță cu relativitatea a fost nevoie de modificări mult mai profunde ceea ce l-a condus pe Einstein la [|Teoria relativității generalizate]. În această teorie, orice viteză de propagare, inclusiv a [|gravitației], este finită. Teoria Relativității Generalizate, asociază timpului spațiul legând coordonatele evenimentelor de timp și sudându-le în mod unitar, iar [|gravitația] devine o proprietate a acestui reper spațiu-timp, devenind de fapt o deformare a spațiului și a timpului. Einstein nu desființează concepția newtoniană, ci o înlocuiește cu una mai extinsă, valabilă pentru viteze apropiate de cea a luminii. Teoria Relativității Generalizate a revoluționat gândirea științifică prin negarea existenței unui timp absolut, stârnind un ecou uriaș în toată lumea, fiind discutată în contradictoriu în cele mai prestigioase centre științifice ca și în cercuri mondene sau în săli de conferințe pentru marele public. A fost combătută cu vehemență de unii, dându-se dovadă de cunoaștere superficială. Epoca ce a urmat a fost marcată de interesul pentru această teorie, considerată ca răsturnătoare a tuturor legilor mișcărilor și fenomenelor fizice admise ca fundamentale.

Mecanica statistică
Unul din subiectele tratate în //Annus Mirabilis// [|1905] se referă la mecanica statistică. Aceasta, spre deosebire de mecanica clasică, se ocupă de sisteme cu un număr foarte mare de particule, studiind comportamentul mediu al acestora și reprezintă un domeniu care abia fusese studiat de [|Ludwig Boltzmann] și [|Josiah Willard Gibbs].

Teoria gravitației
Una din consecințele teoriei relativității generalizate o constituie "Curbarea spațiului". Sesizând asemănarea dintre curbarea traiectoriei unui obiect aflat într-un sistem de referință care se mișcă uniform accelerat și curbarea traiectoriei unui obiect lansat în câmpul gravitațional, Einstein trage concluzia că fasciculele luminoase se curbează când se propagă în vecinătatea unui corp ceresc cu masă foarte mare, de unde reprezentarea mai greu de înțeles, cum că spațiul însuși ar fi curb. Pentru a-și susține teoria relativității generalizate, Einstein a atras atenția că există fenomene care o confirmă. Astfel, el a afirmat că frecvența undelor luminoase se modifică atunci când acestea parcurg un câmp gravitațional, pentru că orbitele planetelor și sateliților suferă o rotire suplimentară și că razele de lumină sunt deviate de la linia dreaptă în vecinătatea [|Soarelui].

Astronomie
Teoria relativității generalizate a fost confirmată prin diverse observații astronomice. Cea mai importantă dintre ele a fost studierea [|eclipsei] totale de [|Soare] din [|29 mai] [|1919], la care a participat o echipă condusă de astronomul Sir [|Arthur Stanley Eddington] (care avea să devină unul din susținătorii acestei teorii) și care confirmă devierea unghiulară a razelor de lumină în câmpul gravitațional al [|Soarelui]. Aceasta a confirmat, cu o precizie de 10 % efectul Einstein și, o dată cu aceasta, a dovedit experimental justețea teoriei lui Einstein.

O altă confirmare o constiuie deplasarea spre roșu (către [|frecvențe] mai joase) a liniilor spectrale emise de [|atomi] într-un câmp gravitațional intens: "efectul Einstein", similar [|efectului Doppler].

Universul configurat de teoriile lui Einstein nu mai este unul cu o metrică euclidiană. Semnificația devierii razelor de lumină în câmpuri gravitaționale intense constă în acel nou model al Universului înzestrat cu un spațiu cvadridimensional.

Contribuțiile lui Einstein determină transformarea rapidă [|cosmologiei] (mai ales în perioada 1920 - 1970) într-o ramură a [|fizicii]. [|[17]]

Astronomii [|Alexander Friedmann] și [|Georges Lemaître] au demonstrat, prin anii 1920, că [|ecuațiile lui Einstein] conduc la ideea unui [|Univers] aflat în plină expansiune. Încercând să obțină modelul unui Univers staționar, Einstein introdusese, în cadrul celebrelor sale ecuații de câmp, o constantă cosmologică. Ulterior, observațiile lui [|Edwin Hubble] au dovedit contrariul. Einstein recunoaște că a săvârșit o mare eroare și acceptă modelul cosmologic al Universului în expansiune, pe care tot el îl preconizase. [|[18]]

Ulterior, pe la jumătatea secolului al XX-lea, se va admite teoria [|Big Bang] ca explicație a formării Universului.