Hora+Bogdan

= NU INCERCA SA FI UN SUCCES, CI SA FI O VALOARE!!! =

__Teoria Conspiratiei__
O ** teorie a conspirației ** este o ipoteză neverificată avansată de un individ sau un grup de indivizi, cu scopul de a comunica o informație drept veridică, demascând o [|conspirația] care ar ascunde acest presupus adevăr. Teoriile conspirației s-au născut pentru a suplini lipsa informațiilor și explicațiilor publice. Cuvântul „teorie” poate fi folosit în mod abuziv, majoritatea teoriilor conspirative fiind mai degrabă ipoteze. Exemplele includ: [|atentatele din 11 septembrie 2001], [|înscenarea aselenizărilor] sau [|atacul de la Pearl Harbor]. Totuși, cu trecerea timpului, unele teorii s-au dovedit (și altele se vor dovedi) adevărate.

O ** teorie a conspirației ** poate deveni oficial adevărată dacă conspiratorii au pierdut puterea politică și/sau financiară, de exemplu [|Incendierea Reichstag-ului] sau [|Incidentul Gleiwitz] și poate rămâne neadevărată dacă conspiratorii încă sunt la conducere, vezi invadarea Irakului ca urmare a unor presupuse arme chimice. Există și posibilitatea ca o nouă putere politico-financiară să promoveze unele vechi teorii conspirative ca fiind adevărate (și să fabrice dovezi) deși ele nu sunt adevărate.

Teorii ale conspirației manipulatoare
Teoriile conspirației manipulatoare sunt create și răspândite de serviciile secrete ale unei țări pentru atingerea unor scopuri politice. Acest tip de teorii ale conspirației sunt cel mai ușor de deconspirat după ce regimul politic (de obicei unul de tip totalitar) dispare, arhivele acestuia devenind izvor istoric. Exemple de teorii conspirative manipulatoare sunt [|Protocoalele înțelepților Sionului], [|Testamentul lui Petru cel Mare], teoriile despre [|Illuminati], [|Biserica Scientologică], virusul SIDA etc.

Teorii ale conspirației de conjunctură
Acestea apar de regulă în mod spontan, pe fondul existenței în mass-media în acel moment a unei anumite teme, exprimată sub forma unei teorii a conspirației: [|OZN] -urile și [|civilizațiile extraterestre], [|misiunea Apollo pe Lună] etc.

Teorii ale conspirației evenimențiale
Marile evenimente petrecute pe neașteptate și cu deznodământ dramatic care au implicat personaje cu popularitate mondială sau au determinat mutații politice semnificative, au generat întotdeauna teorii ale conspirației: asasinarea președintelui [|J.F. Kennedy], moartea [|prințesei Diana] , [|Revoluția Română din 1989] , [|atentatele din 11 septembrie] etc.

În psihologia clinică
Pentru unii indivizi o compulsie obsesivă de a crede, dovedi sau răspândi o teorie a conspirației poate indica o stare psihologică bine-cunoscută, una ipotetică sau combinații ale acestora, cum ar fi: [|paranoia], [|negarea] , [|schizofrenia] și [|sindromul lumii rele]. [|[2]]

Teorii dovedite
Există mai multe teorii conspirative care cu timpul s-au dovedit reale, de exemplu [|Afacerea Dreyfus] (1894), [|Afacerea Des Fiches] (1904-1905), [|Incidentul Gleiwitz] (1939) sau [|COINTELPRO].

= Grupul Bilderberg =

**Grupul Bilderberg**, organizat în 1952 și numit astfel după hotelul în care a avut loc prima lor întâlnire secretă, în 1954. Cel care a organizat Grupul Bilderberg, este prințul [|Bernhard de Lippe-Biesterfeld]de Olanda. Grupul Bilderberg împreună cu [|Consiliul pentru Relații Externe], a condus la crearea [|Comisiei Trilaterale]. Istoria Clubului Bilderberg începe după cel de-[|al doilea război mondial]. Prima reuniune oficială a avut loc în luna mai 1954, în localitatea olandeză [|Oosterbeek]. Atunci s-a împrumutat numele Hotelului Bilderberg, amfitrionul întânirii, al cărui proprietar era Prințul Bernhard, tatăl actualei [|Regine Beatrix] a Olandei. Grupul Bilderberg este o organizație cu agendă globalistă, ce include lideri politici din lumea occidentală, oameni de afaceri și academicieni[|[1]]. Reuniunile au loc anual, începând din [|1954][|[1]]. Fondatorii grupului au fost magnații [|David Rockefeller] și familia de bancheri [|Rotschild][|[2]]. Grupul este puternic exclusivist și se reunește anual pentru a promova o apropiere între[|Europa] și [|Statele Unite ale Americii][|[2]]. Organizația are o agendă globalistă și afirmă că noțiunea de suveranitate națională este depășită[|[3]]. Din cauza caracterului secret al întâlnirilor și a refuzului de a emite comunicate de presă, grupul a fost acuzat adesea de comploturi la nivel mondial[|[1]]. Grupul nu are pagină de internet și nicio întâlnire nu este înregistrată[|[1]]. Din Grupul Bilderberg fac parte cam 180 de personalități politice, culturale, economice, universitare, ce se întrunesc în fiecare an în luna mai, alternativ în Europa și America, în aproape 50 de țări[|[4]]. Grupul a fost suspectat că pe agenda întâlnirii din anul [|2010] s-ar fi aflat un potențial atac asupra [|Iranului] și viitorul colaps al monedei euro[|[2]]. După colapsul monedei euro, soluția salvatoare pentru ieșirea din criză ar fi impulsionarea apariției unei monede mondiale, emisă de o bancă centrală globală[|[2]]. Aceasta s-ar traduce prin încercarea de a face din [|FMI]un fel de Trezorerie mondială, sub egida [|ONU][|[1]].

Grupul Bilderberg este structurat pe trei niveluri :
 * Cercul exterior care este foarte extins; peste 80% din participanții la reuniuni fac parte din cercul exterior și nu cunosc decât o parte din strategiile și scopurile reale ale organizației
 * Comitetul director, este mult mai restrâns. Acest nivel este alcătuit din aproximativ 35 de membri, exclusiv europeni și americani. Aceștia cunosc în proporție de 90% obiectivele și strategia grupului. Membrii americani ai acestui nivel sunt de asemenea și membri în CRE – Consiliul pentru Relații Externe
 * Comitetul Consultativ Bilderberg, nucleul grupării. Este alcătuit din 12 membri, singurii care cunosc în totalitate strategiile și scopurile reale ale organizației

=Comisia Trilaterală=

Comisia Trilaterală este o asociație particulară cu caracter secret înființată în [|1973] de un număr de 300 oameni de afaceri, politicieni, intelectuali cu putere de decizie din trei zone geostrategice: [|Europa], [|America] și [|Asia]. Grupul a fost fondat din inițiativa bancherului american [|David Rockefeller][|[1]]. Scopul organizației este asigurarea comunicării și cooperării între statele reprezentate[|[1]]. Membrii asociației (industriași, șefi de bănci, prim-miniștri și membri în diverse guverne ale lumii) sunt considerați de unii drept organism executiv din umbră care ar determina la nivel global deciziile politice luate de guvernele naționale și organizațiile internaționale, fiind astfel cel mai influent grup de [|lobby] din lume[|[1]]. Despre Comisia Trilaterală se spune că este, alături de [|Consiliul pentru Relații Externe] și [|Grupul Bilderberg], vocea cu ultimul cuvânt în lume[|[2]]. Printre membrii Comisiei Trilaterale: [|Prințul Charles al Marii Britanii], [|Jose Manuel Barroso], președintele [|Comisiei Europene], fostul președinte american [|Bill Clinton], [|Tony Blair],[|Gerhard Schroder], [|Henry Kissinger] și [|Zbigniew Brzezinski]. Grupul european al Comisiei Trilaterale cuprinde 150 de membri, proveniți din următoarele state: [|Austria], [|Belgia], [|Cehia], [|Danemarca], [|Estonia], [|Finlanda], [|Franța], [|Germania], [|Grecia],[|Ungaria], [|Irlanda], [|Italia], [|Norvegia], [|Polonia], [|Portugalia], [|Cipru], [|România], [|Slovenia], [|Spania], [|Suedia], [|Olanda] și [|Marea Britanie]. Cei doi membri români sunt [|Mugur Isărescu] guvernatorul[|Băncii Naționale], (care face parte și dintr-una din structurile de conducere, Comitetul Executiv) și [|Mihai Tănăsescu] reprezentantul României la [|Fondul Monetar Internațional][|[2]]. Reprezentanții Americii sunt în număr de 107: 85 din [|S.U.A.], 15 din [|Canada] și 7 din [|Mexic]. Zona Asia-Pacific are 117 membri, mai mult de jumătate dintre aceștia fiind din [|Japonia]. Ceilalți provin din [|Coreea de Sud], [|Australia], [|Noua Zeelandă], [|Taiwan], [|Hong Kong] și grupul[|ASEAN] ([|Indonezia], [|Malaezia], [|Filipine], [|Singapore] și [|Thailanda]).[|[3]]

=Francmasonerie=

Francmasoneria (sau „masoneria“), ca instituție, este un ordin inițiatic ai cărei membri sunt înfrățiți prin idealuri comune morale, spirituale și sociale, prin inițierea conformă unui [|ritual] comun, prin jurământul depus pe una din cărțile sfinte ale marilor religii ([|Biblia],[|Coranul], [|Dao de Jing], [|Vedele] hinduse, [|Tripitaka] budiste, sau alte scrieri considerate sacre) și, în majoritatea ramificațiilor, de credința într-o „Ființă Supremă“, un „Mare Arhitect al Universului“. Organizațiile masonice, prezente în majoritatea țărilor, se regăsesc sub forma obediențelor autonome, mari loje sau Mare Orient (grupări de loji), ele însele compuse din loji albastre (zise și ateliere) de câte 7-50 de persoane (uneori chiar mai multe). Numărul francmasonilor în lume este de circa patru milioane, majoritatea în [|Statele-Unite] și în [|Europa]occidentală[|[1]]. Francmasoneria desemnează în același timp o disciplină spirituală, precum [|Alchimia], și instituția tradițională care reunește practicanții acestei discipline, în [|loji] sau confederații de loji, numite Mari loji

Emblema actuală a Marii Loji Naționale din România, cu inscripția „învinge sau mori“// în latină.

În [|România] francmasoneria este organizată în mai multe obediențe, cea mai veche fiind [|Marea Lojă Națională Unită din România], apoi [|Marea Loja Națională din România], [|Marele Orient de Rit Scoțian Antic și Acceptat din România], [|Marea Lojă Regulară a României], [|Marea Lojă Națională a României], [|Marele Orient din România UMSOI] și [|Marele Orient al României], minoritar, precum și alte câteva obediențe mai mici, între care unele deschise și femeilor ([|Dreptul Uman din România], [|Marea Lojă Feminină a României], [|Marele Ordin Feminin Român]). Toate aceste obediențe se recunosc reciproc. Cea mai mare lojă din România este [|Marea Lojă Națională din România], recunoscută internațional de alte Mari Loji regulare.

În [|2009] sunt aproximativ 7500 francmasoni în România, dintre care 7000 „regulari” (obediențele inițial anglo-saxone ale Marilor Loji naționale) și 500 „liberali” (obediențele franceze ale Marelui Orient și a Dreptului Uman). Pe lângă și printre acestea, există cercuri mai restrânse („gradele superioare”) care își inițiază membrii în cunoașterea mai profundă a simbolisticii și a istoriei esoterice și spirituale a omenirii.

=Semestrul II=

Psihologia inversă este o tehnică de convingere care folosește falsa susținere a unei credințe sau a unui comportament contrar celui susținut în prezent. Această tehnică se bazează pe fenomenul psihologic al reacțiunii, în care o persoană are un răspuns emoțional negativ ca reacție la încercarea de a fi convins, și astfel alege opțiunea contrară celei susținute. Psihologia inversă a devenit un enorm clişeu.

-Dacă vrei să foloseşti psihologia inversă în folosul tău, trebuie să fii subtil. Să spunem că îţi doreşti ca tovarăşul/colega tău/ta de cameră să spele vasele pentru că este rândul lui sau al ei. Cea mai eficientă abordare este următoarea:

"Auzi, te deranjează dacă speli tu vasele? Cred că e rândul tău astăzi." Dar în exemplul următor presupunem că tovarăşul tău de cameră este leneş şi abordarea binevoitoare nu va avea niciun efect. Deci ce vei face? Ceva de genul: "Auzi, am decis că eu nu mai vreau să spăl vasele şi voi începe să cumpăr lucruri de unică folosinţă. Eşti de acord cu asta? Dacă vrei să-mi dai nişte bani, voi cumpăra unele şi pentru tine." Astfel prezentăm o altă variantă, una neplăcută, fără a arunca vina pe cineva. Nu îţi acuzi colegul, ci doar îl faci să se gândească la varianta oferită de tine. Astfel psihologia inversă chiar are efect, atâta timp cât eşti serios în ceea ce vrei să exprimi.



__**//Fă-l să creadă că interesul lui primează//**__
Acest tip de abordare este posibil să fie una din cele mai uşoare şi mai eficiente modalităţi de a implanta o idee în mintea cuiva. Este tot o variantă de psihologie inversă, dar la un nivel mult mai puţin agresiv. Să zicem că încerci să-i vinzi cuiva un harddisk. Respectivul ar putea cumpăra un harddisk cu capacitatea de 250GB, 500GB sau 1TB. Tu îţi doreşti să vinzi cel mai mare harddisk posibil pentru că acesta costă mai mult şi asta înseamnă mai mulţi bani pentru tine. Cumpărătorul tău vine cu ideea că el îşi doreşte să cheltuiască cât mai puţini bani posibil. Nu vei ajunge prea departe dacă îi spui că ar trebui să cheltuiască mai mulţi bani. Doar ştii că nu îşi doreşte asta. În schimb, ar trebui să te agăţi de ceea ce îşi doreşte: opţiunea mai ieftină. Iată o mostră de dialog:

Cumpărător: Ce poţi să-mi spui despre acest harddisk de 250GB? Vreau să mă asigur că va funcţiona în cazul meu.

Tu: Ce tip de computer deţineţi şi pentru ce doriţi să-l folosiţi?

Cumpărător: Am un laptop vechi de 2 ani pe care am instalat Windows şi am nevoie de harddisk pentru a-mi putea stoca pozele. Am în jur de 30GB de poze.

Tu: 250GB este mai mult decât de ajuns pentru a-ţi stoca doar pozele, aşa că atâta timp cât nu ai şi alte fişiere pe care ţi-ai dori să le pui pe harddisk, ar trebui să fie de ajuns pentru a-ţi satisface nevoile. Această ultimă propoziţie are rolul de a insufla îndoială cumpărătorului. Ai putea chiar să adaugi "vei avea nevoie de un harddisk mai mare doar dacă ţi-ai dori să fii absolut sigur că vei avea destul spaţiu pe viitor", dar poate că astfel întinzi prea mult coarda. Ideea e că atunci când dai impresia că ai în vedere interesul cumpărătorului, îţi va fi uşor să-l faci să creadă că vrea să cumpere mai mult de la tine. ==